Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Zahrajeme si spolu?
Mám hrát první housle?
Jde vám to skvěle.
Kdybys mě hezky poprosila, ušetřil bych tě téhle šaškárny.
Můžu tě poprosit teď?
Na to je trochu pozdě.
Stop!
Co zase máš?
Zase se mě dotkl.
Odpusťte, omlouvám se.
- Zase se tě dotkl? - Ano.
Prokrista! No dobře, tak to změníme.
- Můžeme? - Ano.
Uvidíš ho v zrcadlech, najednou se otočíš...
Vejdeš, vrazíš jí zbraň do břicha,
popadneš ji za hlavu
a pomalu ji skloníš,
aby nebylo jasné, jestli ji chceš zabít...
nebo políbit.
Ano?
Můžu jí sjíždět pistolí mezi ňadry?
Ne. To nemůžeš.
- Bojíš se a máš na krajíčku. - Dobře.
- Začneme znovu. - Dobře.
Pozor!
Akce!
Kdyby ses mě nejdřív zeptala,
- ...ušetřil bych tě... - Stop!
Co je? Zbláznila ses?
Budeš říkat „stop“?
Omluvíš nás, prosím?
- Dobře. - Díky.
Paule, smrdí mu z pusy.
Nechci ho poblíž sebe.
Cože?
Táhne mu z pusy.
Proboha!
- Na chvilku si odskočím. - Ne, zůstaň, prosím.
Uvidíme se večer.
Nikam nejdu.
Dnes večer v osm.
Dnešním speciálním hostem...
Děkuji.
...je jeden z nejtalentovanějších rumunských houslistů,
Sebastian Mihailov.
Jaké máte plány na Vánoce?
- Kdy? - Ne na dnešek, na Štědrý večer.
Na nadcházející dny.
Budu doma, nic zvláštního.
S kým?
Takže ve vašem životě teď není nikdo výjimečný?
Víte, Saint-Exupéry kdysi řekl...
Můžeš to zesílit?
- Jistě. - Díky.
Láska nespočívá v tom, že se díváme jeden na druhého,
ale v tom, že se díváme stejným směrem ven.
Chcete něco popřát posluchačům?
Veselé Vánoce a...
Snad najdou člověka, s nímž se budou do budoucna dívat stejným směrem.
MIMOTĚLNÍ ZÁŽITKY
Ano, Paule?
Nezačínej znovu.
Prosím, nenaléhej.
Přesně tak, jsem tvrdohlavá malá holka, co pořád říká „ne“.
Ano, tohle je zdvořilé „ne“.
Kdybych měla strávit další večer s tebou a tvou matkou...
Dobře, odpusť mi.
Na tom stejně nezáleží.
Ano, přijdu si pro své oblečení.
Moc se omlouvám.
- To nic, dáme ho zpátky. - Promiňte!
Promiňte.
Zapomněl jste hlavu.
Moc se omlouvám.
Netrapte se tím, to se stává.
Dobrý den.
To je vaše.
Jste herečka?
Ano.
Vezměte to, je zoufalý.
Matka vás neučila, že není hezké nechat muže o svátcích samotného?
Poznamená ho to.
A vás neučila, že není slušné odposlouchávat?
Bude divné, když vás pozvu na svůj koncert?
Caprices od Paganiniho.
Jistěže je to divné.
Ztratil byste na svém tajemnu.
Nezvedejte to.
Pojďte se mnou.
Kam s vámi mám jít?
Kamkoli.
Kde máte svého psa? Nechal jste ho na mrazu?
Ano, ale není to můj pes.
Patří tomu houslistovi.
Nezajdeme na čaj?
Možná.
Kam?
Ke mně.
Nesmějte se.
Pozval jsem vás na místo s nejlepším čajem na světě.
Tak počkat.
Slyšel jste mě rozejít se s přítelem, a po pěti minutách
mě zvete k sobě na čaj?
Ano. A myslím, že přijdete.
Ano? Proč?
Protože jestli nepůjdete,
strávíte zbytek života přemýšlením: „Co kdyby?“
Jste výřečný, ale nepřesvědčil jste mě.
Můžu uvařit.
Co?
- Mám docela hlad. - Cokoli.
Jsem Sebastian.
Aprilia.
Aprilia...
Počkáme ještě pět minut.
ZMEŠKANÝ HOVOR
Můžu tě poprosit teď?
Zastav to.
Mihai, musíme zase točit.
Chci vyměnit herečku v hlavní roli.
O ROK POZDĚJI
No tak, Sněhurko.
Probuď se!
Znám sedm trpaslíků, co se po tobě ptají.
No tak.
Sněhurka se probudí, až ji políbí princ.
To se dá zařídit.
Ne!
Sněhurka už spí několik měsíců.
A všichni ji nechávají být.
Trpaslíci, princ a...
všichni.
Jsem utahaná. Chci spát.
Ohřál jsem ti vodu. No tak, vstávej.
Udělám ti čaj, ano?
Máš tři minuty. No tak.
Aprilie, ta voda bude studená.
Slyšelas mě?
Co jsem řekl?
„Aprilie, ta voda bude studená. Slyšelas mě?“
Kdy máš v plánu se probudit?
V dubnu.
Na jaře.
Už žádnou zimu, už jí mám dost!
Ach bože.
Ale co se stalo?
Já vím!
Někdo mi unesl přítelkyni!
A místo ní nastrčil rozmazleného spratka. Podíváme se.
Nech toho, je mi zima!
Ne!
Jsou její.
K čemu je tohle?
A...
tohle velké břicho?
K čemu je?
Počkej!
K čemu je?
Pověz mi to!
Počkej!
Takže mě poznáš,
kdybychom někdy ohluchli, oněměli a oslepli.
A ty oči? Nos? Ústa?
Na seznamování se v páru.
A vlasy?
Abych ti z nich upletla svetr.
- Je za deset celá. - To snad ne!
Co chceš?
Zůstat s tátou.
Mám ti z auta smést sníh?
Aby ses s tím pak nemusela trápit?
Ahoj, už půjdu. Miluju tě.
- Já tebe taky. - Ale jistě.
Nejdřív jsem si myslela, že se mýlím.
Dokonce jsem se manžela ptala: „Je to on?“
Slyšela jsem vás hrát v koncertní síni. Byla to krása.
Jste ten génius s houslemi.
Ano, děkuji.
Když v obýváku otevřu okno, slyším vás hrát.
Nebo když učíte.
- Snad vás neruším. - Vůbec ne.
S manželem hudbě moc nerozumíme,
ale máme kamarády skladatele a producenty.
Pějí na vás samou chválu.
- Vážně? - Ano.
Mohl byste nás pozvat na příští koncert.
- Jistě, ale hned tak to nebude. - Proč?
To je život.
Nechme formalit. Jsem Irina, sousedka.
- Sebastian, soused. - Ano.
Měli byste k nám zítra přijít na večeři.
- Jasně. - Ozveme se.
Tak zatím.
Hotovo?
- V pořádku? - Ano.
Nashle.
Pane!
Mám odklidit ten sníh před vchodem?
Ne, proč?
Aby tu bylo čisto.
Mně to tu připadá čisté. Sníh je čistý, ne?
Ano, ale všichni ho chtějí odklidit.
Já ne.
Ale... naučíte mě hrát na housle?
Ať za mnou vaši přijdou, a naučím tě to, ano?
Ale... nemám komu to říct.
Táta je...
Nevím kde.
Máma je ve Španělsku
a já a moje mladší sestra bydlíme s tetou.
- Ty lžeš. - Nelžu.
Kdy začneme?
- Nesouhlasil jsem. - Budete.
Uvidíme se. Nashle.
Ahoj.
Princ Sebastian se bál temného lesa,
a tak objal své housle a usnul.
Zatímco spal, obklopila ho spousta světlušek
okouzlených tímto krásným blonďatým chlapcem s houslemi.
A když Sebastian popadl housle a začal hrát,
objevily se barevné hudební noty...
Jak to jde, děti?
- Dobře. - Dobře?
Mluvil jsem s elfem zvaným Zelenolístek.
Prý přinese hračky dětem,
které v těch saních vydrží sedět tiše aspoň tři minuty.
Co vy na to?
Tři minuty, ano?
Vždycky jsem si říkal, jestli ty děti po setkání s tebou
neskončí jako pyromani...
sérioví vrazi nebo transexuálové.
Proč?
Ty pohádky na tebe tak působí?
Byl jsem posedlý Červenou karkulkou.
Co děláš po práci?
Dobře, že se ptáš.
Chtěla jsem se zeptat, jestli by ti vadilo, kdybych dnes skončila dřív.
Mám konkurz na hlavní roli a mají o mě velký zájem.
Ano, to už jsi říkala, několikrát.
Co zajít někam na jídlo a pak tě vezmu tancovat?
Sebastian na mě čeká s večeří.
Říkal jsem, že ty peníze dnes nemám.
Říkals, že je dnes budeš mít.
Co je to?
Nechals mě jít takovou dálku zbytečně?
Ne, měla jste předem zavolat.
A potrubí v koupelně ještě není spravené.
Co jsi čekal, za takové peníze?
Bambusovou podlahu?
Brzy vám zaplatím.
Ano.
Pokud dovolíte, musím cvičit.
Jinak nevyhraju soutěž. A pak...
Nebudu moct splatit nájem. Je to začarovaný kruh.
Je to přímka.
Žádné peníze, a letíte.
Otevři ty zatracený dveře!
Tak jo, Cleo.
Ale není to, jak si myslíš.
Tvůj otec...
nebyl hrdina...
za jakého jsi ho považovala.
Stop!
Aprilie.
Výborně. Opravdu!
Díky.
Ale...
musíš zavolat Paulovi.
Musíte se usmířit.
Co ten má s tebou společného?
Má hodně společného se všemi.
Aprilie...
Nepromluvím s ním.
Byl podlý, jak jen to šlo.
Jinak tu roli nedostanu?
Je to koproducent. Co můžu dělat?
Nedívej se na mě tak.
Promluv s Paulem.
Aprilie!
Co to děláš?
Bože, jsi celá promrzlá.
Co se děje?
Kde jsi byla?
Aprilie.
Aprilie, mluvím s tebou.
Proč neodpovídáš?
Proč mi nebereš telefon? Volám ti celé hodiny.
S tím telefonem se netrap.
Jak to šlo na konkurzu? Byla jsi dobrá?
Paul?
Neplač.
No tak, neplač.
Miluju tě.
Milujeme se, ne?
Proč pláčeš? Kvůli mé botě?
Vidíš?
- Co to děláš? - Vidíš?
Vidíš?
Tuhle si vem taky!
Zpomal!
Stoupl jsem na kus ledu.
Zpomal!
Stůj!
Co to děláš?
Neblázni.
Tady to cítíš?
Ne.
- A tady? - Možná trochu.
- Zkus to výš. - Výš?
Bože, Sebastiane.
- Cítíš to tady? - Výš.
Tady?
Výš.
Víc.
Cítím to.
Nech toho! Dej mi to...
Přestaň!
Přejete si?
Ne, děkuji.
Umíš na ty housle hrát,
nebo je jen mučíš, aby ses mohl nazývat umělcem?
Nechci se chlubit, ale...
ano, řekl bych, že jsem dobrý.
Tak jak to, že jsi chudý jak kostelní myš?
Se slovy to umíte, to se musí nechat.
Řekněme, že ekonomická krize se nevyhnula ani umění.
Včera jsem potkala jednoho chlápka.
Nějakého Paula.
Velmi slušný muž.
Udělal na mě dobrý dojem.
A navíc je to fešák.
Paul říkal, že chce tenhle byt.
Zaplatí mi, kolik si řeknu, a nebude tu bydlet.
Můžu si najít jiné nájemníky.
Nemáte snad nás?
Paul to řekl jasně. Jiné... nájemníky.
Rozumím.
Takže? Kdy se máme odstěhovat?
Myslíš, že bych to udělala?
Vzala jsem si jeho vizitku a vypakovala jsem ho.
Paul mi řekl, jak jsi mu přebral dívku,
a teď jste oba švorc.
Chápu, že se obětujete kvůli své lásce. Co na to říct?
Milostné příběhy mě dojímají...
k slzám.
Pokud jste ochotni se obětovat, neměli byste se
obětovat víc?
Vyhodím vás, to přísahám.
Nejsi můj syn, bratr...
ani milenec.
Vžij se do mé situace.
Jakmile to spravím, zaplatím.
Děláš hloupého?
To jsem tak ošklivá?
Ne. Právě naopak, řekl bych.
Jen...
miluji Aprilii.
Láska znamená oběť, hochu.
A polévka není velká oběť.
Chceš strávit Vánoce na ulici?
Přemýšlej.
Zítra mi zavolej a dej mi vědět, kdy se stavíš.
Až budu mít peníze.
Vypadám snad jako idiot? Máš mě za hloupou husu.
Nejde o peníze. Je zřejmé, že je nemáš.
A to šampaňské, kupuji ho.
Zkus to přečíst, zlatíčko.
- Lau. - Lau?
To je... medvěd Lau, protože je to anglicky.
Medvěd Lau.
Běž za tatínkem.
Co tady děláš?
Přišel jsem tě odprosit.
- Chci si jen promluvit. - Nech mě být.
Něco pro tebe mám.
Nový scénář.
- Strč si ho někam. - Je pro tebe jako stvořený.
Mluvil jsem s tvými rodiči.
Tvoje matka mi volala. Má o tebe starost.
Ano, nemám telefon. Ztratila jsem ho.
Proč sis nekoupila nový?
Podívej, Aprilie.
Promluvme si.
Pokud nechceš hrát, fajn.
Ale chci znát tvůj názor.
- Ahoj. - Ahoj.
- Kdo jsi? - To je Clara, moje sestra.
Co to tam máš?
Jestli máte něco sladkého, bude hodná. Jinak...
Je to blbý. Žádné hodiny nebudou.
Jaké hodiny?
Hodiny houslí.
No a?
Kde máš housle?
Ne! To jsou moje housle.
Ty jsou moje.
Ztratí svůj lesk, když je trochu pomučím?
- Hrál jsi někdy na housle? - Ne.
Umíš noty?
Nechci noty, chci se naučit pár koled.
Počkej chvilku.
Tohle...
byly mé první housle.
Další role?
- Bože, Roberte! - Promiň.
Vyděsils mě.
Promiň, vím, že to nesmí, ale je to nový scénář a...
To nic, stejně tu není nával.
Díky.
Co děláš zítra?
Nezačínej zase, Roberte.
Co je?
Položil jsem jednoduchou otázku a chci jednoduchou odpověď.
Co děláš zítra?
Jedu domů, jako každý.
Věnuješ mi hodinu dvě tvého času?
Svět je plný dívek.
Promiň, ale nechápu tvoji posedlost mnou.
Má snoubenka je stejné postavy
a doufal jsem, že mi pro ni pomůžeš něco vybrat.
A nezamiloval jsem se do ní proto, že má postavu jako ty.
Ty ses zamiloval?
To ti přeji.
- Děkuji. - Opravdu.
Jak se jmenuje?
- Iulia. - Iulia.
Říkal jsem si, že potřebuji tři měsíce, abych na tebe zapomněl.
Je to...
Překvapuje mě, žes ještě nic nenahrál.
- Měl bys něco udělat. - Ano?
Moje babička se znala s Grigorem Venturou.
Nevím. Něco.
Ano, to je pravda.
Hrála jsem roli Julie Robertsové.
Vážně?
- Přinesu ti dresink. - Díky.
Počkej.
Díky.
Všiml sis?
Čeho?
- Ne tak nahlas! - Bílé, nebo červené?
Červené.
Přestaň!
- Já nic nechci. - Jez, prosím.
- Dej si trochu. - Vezmi si.
Hej.
Ukradneme si něco domů?
Dej sem trochu.
Dej sem pár křidýlek.
Nemůžu tomu uvěřit.
To je naše okno.
Jaké představení jsme jim od našeho nastěhování nabídli?
Děkujeme. Moc jsme si to užili.
Ano, byl skvělý večer.
Tohle není konec.
Nevím, už musíme jít.
To snad ne. Pustíme si nějaký film.
Peindre ou faire l'amour?
Chceš zůstat?
Ne.
Už jsem ho viděla.
Ano? A?
Musíme jít, ráno brzy vstávám a...
Tak někdy jindy.
Samozřejmě, někdy jindy.
Fajn, pusu.
Příště přijdete vy k nám.
Ano.
Škoda, že nezůstanete na brandy.
Děkuji.
- Vyprovodím je. - Ano.
Ty šaty té perverzačky!
Proč jsi chtěla odejít?
Dobře jsem se bavil, zůstal bych.
Fakt?
Tys neviděl „Peindre ou faire l'amour“.
Peindre co?
Co s tím?
Je to o...
o páru, který se přistěhuje na venkov a...
Co je? Proč se směješ?
Seznámí se s mladším párem...
A?
A... oni...
Oni... spolu?
Počkej.
Viděli nás.
Jsi v pokušení, viď?
Já?
No tak, hochu.
No tak, já nekoušu.
Nemá to smysl.
Přijď, a společně najdeme řešení.
Za hodinu, ano?
No tak.
Určitě něco vymyslíme.
Budu čekat.
Nějaký nový zvyk?
Přemýšlel jsem.
Když ty nechceš do mého světa...
přijdu já do toho tvého.
Tohle není můj svět.
- Tak co je to? - Mizerná práce,
ke které jsi mě dohnal.
Podívej, chci ten film natočit.
A tu roli můžeš hrát jen ty.
- Rozmyslím si to. - Na to není čas.
- Na, vezmi si to. - Paule!
Tvoje máma mě dohání k šílenství. Už mi dochází lži.
Nevezmu si ho.
Abys mi mohla zavolat, jestli vezmeš tu roli.
Není to dárek.
Už ti nechci dělat sekretářku.
Co je, zlato? Ty už odcházíš?
Nebyl jsem si jistý adresou.
Našels to skvěle.
Co ty na to?
Skvělé.
Napsal jsem to pro tebe.
Cos řekl mým rodičům?
Poslyš, Aprilie, nechci se hádat.
Já vím, že...
jsem provedl pár...
věcí.
Ale prostě jsem...
nesnesl pomyšlení, že jsem tě ztratil.
Nestydím se to přiznat.
Moc jsem tě miloval.
Nedokázal jsem se smířit s tím,
že je po všem.
Víš, jak to bude, Sebastiane?
Jsem stará rašple a tyhle věci znám.
Nějakou dobu se budete každé ráno obdivovat vzájemné kráse.
Pak přijde hlad, zima, dluhy a to všechno už bude čím dál méně romantické.
Vím, co si myslíš.
Koukni na tu krávu, co po mně jede.
Jak mám odejít, aniž bych se jí dotkl
a naštval ji?
Přiznej, že sis to říkal.
Říkal jsem si, že jsem nechal zapnutý sporák a...
Dobrý pokus.
Upřímně?
Čtete mi myšlenky.
Až na tu „krávu“
jste trefila všechno.
Nenazvals mě „krávou“?
- Ne. - Tak jak?
Nebereš mě jako „paní Adamescu“.
Takže kráva ne...
- Svině? - Pavouk.
- Tak jsem vás nazval. - Pavouk.
A já si připadám jako nešťastný komár lapený v obří pavoučí síti.
Ale to není tak hrozné.
No tak.
Napij se. Netvař se tak kysele, tím se nic nevyřeší.
Vlastně se snažím zachránit vztah s tvou přítelkyní.
Tak proč mám opačný dojem?
Protože jsi moc mladý a nevidíš širší souvislosti.
Řekněme, že mě dnes večer pošleš k čertu...
a zítra...
tebe a tvou přítelkyni vykopnu.
Jak dlouho podle tebe vydržíte
čistí a neposkvrnění bez střechy nad hlavou?
Když to neuděláš ty, udělá to ona, ty blázne.
Myslíš, že je správné,
aby se obětovala?
Myslíš, že je to galantní projev lásky?
Jestli se milujete, jak tvrdíš, jeden z vás
bude muset riskovat krk...
aby ochránil druhého.
Chceš, aby to byla ona?
Co se týče mě, Sebastiane...
je to prosté.
Vím jen, že si mohu nabídnout...
chvilky něčeho podobného lásce.
Tak jako si dopřávám třeba pralinky...
kaviár nebo šampaňské.
Přísahám, že kdybych mohl, udělal bych to.
Brzy si budete muset najít nové nájemníky.
Prostě...
nemůžu.
Jestli nemůžeš...
co je potom tohle?
Kalafuna.
Pro moje housle.
Kalafuna.
Vážně ses tolik změnil?
Tvoje nepřítomnost mě změnila.
Kdybych to věděla, nechala bych tě dřív.
Co je?
Něco jsem ucítil.
Prosím.
Falešný poplach.
Myslel jsem, že jsme píchli.
To poslední, co jsme potřebovali. Co je?
Nic.
Jeď, prosím.
Ty se mi snad zdáš!
Dostals řidičák za úplatek?
Apres vous.
Jsou ti vidět kalhotky. Nech toho, jsou tu lidi.
- Pomoz mi, prosím. - Pomůžu ti. Ukaž.
Všechno najednou!
- Však víš... - Vím, samozřejmě.
Nikdy jste u nás nebyli?
No tak, otevři.
Kde jsi byl?
Dan volal. Zase má problémy v lásce.
Kdy jsi přijela?
Teď.
Kde jsi byla?
Mona mě pozvala na kávu.
Má problémy v lásce.
Co kdybychom je seznámili?
Hodili by se k sobě.
Ty jsi pil.
Jen trošku.
Jdu do koupelny.
Počkám na tebe.
VÝPRODEJ
VÁNOČNÍ TRHY
ŠATY 400 RON
Tak dost! Hned.
Povolení? No tak.
Přestaňte hrát.
Odejděte, rychle.
Vy taky.
Sbalte si to a zmizte.
Hej!
Co to děláš? Hraješ si, kde se ti zachce?
Vyděláváš na našem místě?
Seber mu kytaru.
Hoši! Nechte ho, patří ke mně. Znám ho.
- Jestli ho ještě potkám, zlámu mu nohy. - Už nebude obtěžovat.
Pomalu.
Děkuju.
Vezmi si ty peníze.
Nemůžeš hrát, kde se ti zachce.
Místa se přidělují.
Zlomili je?
Měl jsi štěstí.
Jsou jako netknuté.
Jsi v pořádku?
Ano, děkuji.
- Můžeš chodit? - Ano.
Můj pes tě ohlídá, dokud nedojdeš domů.
- Ne, to není třeba. - Poslouchej, bude to tak lepší.
- Mozart se vrátí, ve městě se vyzná. - Mozart?
Mozart.
Dobře.
Děkuju.
Opatruj se.
Nezajdeme na jídlo?
Nejdu, Roberte.
Snad ti to nevadí. Půjdu domů.
Veselé Vánoce!
Tvoje Iulia má velké štěstí.
Moje Iulia neexistuje, Aprilie.
Miluji tě od chvíle, co jsi vešla do mého obchodu.
Snažil jsem se, nedokážu se dívat po jiných. Nejde to.
- Nech si je. - Roberte.
Nic neznamenají. Řekněme, že je to tvůj vánoční bonus.
Nechte si, co sis vybrala.
Ničím tě to nepovinuje, přísahám.
Vadí mi, když tě vidím oblečenou...
Jak to může Sebastian vydržet? Co je to za muže?
Je to muž, kterého moc miluji.
Aprilie!
Veselé Vánoce.
Co se děje, lásko?
Proč tu sedíš potmě?
Sebastiane!
Lásko, co se stalo?
Bože, Sebastiane!
Lásko, co se stalo?
Co se děje?
Vyhrála jsi v loterii?
Cože?
Ne...
Ne, to je od...
To je na dlouhé vyprávění.
Pověz mi, co se stalo.
Ano, mami?
Teď nemůžu mluvit. Zavolám ti později.
Zapletl ses do rvačky?
Proč se mnou nemluvíš?
Viděl jsem tě s Robertem v obchodě.
Viděl jsem, jak se s ním směješ.
Nebylo v tobě nic ze mě.
A došlo mi, že dokážu žít i bez tebe.
Myslíš?
Dokázala jsem vedle tebe spát
i potom, co jsem tě viděla líbat paní Adamescu.
- Jestli je to tvoje omluva... - Není, Sebastiane.
Když o tom přemýšlím...
nemám žádnou omluvu pro to, že takhle žiju už dva roky.
Takhle žiješ...
Já myslel, že to jsou naše nejkrásnější roky.
Možná pro tebe.
Za ty dva roky jsem o všechno přišla.
Dívky méně talentované než já hrají v nejlepších divadlech
a sbírají ceny v Benátkách a Cannes.
Než jsem tě poznala, tvrdě jsem na sobě dřela.
Naši se přestěhovali na jiný kontinent, abych...
abych něčeho sama dosáhla a podívej, kam mě to dostalo.
To je kam?
S tebou, podvádíš mě a nedůvěřuješ mi...
Bože, byla jsem tak hloupá.
Teď ne, Paule.
Zavolám ti pak.
Paul.
Zase Paul.
Jsi krásná dívka, co se dala dohromady s velkým režisérem.
To je všechno.
Patříš mu.
Jsi jeho výtvor.
Dovolila sis...
hrát pár let na pravdu a pravou lásku.
To je ono.
Je po všem.
Vem si své hračky a odejdi.
K Robertovi.
K Paulovi.
K oběma, jestli chceš.
Dobře, Sebastiane.
Je konec.
Snad se ti odteď povede lépe.
Mám ti říct, co znamená tvrdá práce, Aprilie?
Víš, jaké to je, učit se už od pěti let deset hodin denně?
Dívat se na ostatní děti, jak si hrají venku...
a nikdy si nemoct kopnout do míče?
Nevíš, co je práce.
Byl jsem kilometry daleko od pitomců, co teď pořádají
koncerty po celém světě.
Ale vařím polévky pro Sněhurku.
Nelituju toho.
Byly to ty nejšťastnější roky mého života.
Vím, že jsi skvělý houslista.
Snad se ti odteď povede lépe.
Aprilie, jak se máš?
- Jak se máš? - Dobře, slečno Carolino.
- Co dnes hráli? - „Closer“, ale už je skoro konec.
- Ona zemře a všichni tleskají. - Ano?
A jak to jde?
Dobře, jen...
chtěla jsem vás o něco požádat.
Můžu tu dnes večer zůstat?
Ztratila jsem klíč a...
Sebastian hraje v Londýně...
a nemá smysl vyrážet dveře.
- Ano, jistě. - Ano?
Jistě! Pro tebe cokoli.
Díky, máte to u mě.
Slečna Carolina říkala, že nemáš kde spát.
Proč jsi tak smutná, kočičko?
Je to naše první noc od sebe.
No tak.
Ještě chvíli truchli...
a pak se dáme do práce.
Zítra začneme točit.
Stihla sis přečíst text?
Líbí se mi, že máš dlouhé vlasy.
Co když...
je nejlepší volbou...
Ten svetr, co upletu.
Cože?
Dej mi pokoj.
Jak víš, že jsem Sebastianova přítelkyně?
Mnohokrát jsem vás vídal.
A když jsem měl první hodinu.
Pan Sebastian je dobrý člověk.
Problémy?
Ano.
Je to těžké.
Vím, jak je to s láskou.
Rychle se zamiluju.
Jakmile začnu chodit do nové třídy, zamiluju se do nějaké holky.
A letos jsem vystřídal tři školy.
Milovat je hezké, ale...
zlomí vás to vejpůl.
Nedáte si kávu?
Ne, díky.
Měla bych si odpočinout. Zítra mám práci.
S čím?
S natáčením.
Můžeme přijít? Určitě je to super.
Nemůžu.
Ale víš co?
Přijďte. Proč ne?
Nespala jsi náhodou?
Zítra máme práci, nevím, jestli přijdeme.
Co děláte?
Čekáme na mámu.
To je hezké.
- Odkud přijede? - Ze Španělska, ale...
nevíme, jestli přijede.
Sedáváme tu...
už tři roky.
O Velikonocích...
Vánocích...
Obvykle o svátcích.
Není třeba.
Kde je to natáčení? Možná přijdeme.
Letos taky nepřijela.
Mami!
Ven.
Všichni ven!
Mám ten text.
Naštěstí tu není žádný dialog.
Začnu závěrem?
Ano.
Hned první den mě zabiješ?
Samozřejmě.
- Jdu do kostymérny. - Posaď se.
Musíš si ostříhat vlasy.
Dohola.
Proč si musím oholit hlavu?
Je odsouzena k smrti a teď bys jí ostříhal vlasy?
To už přeháníš, neudělám to.
Poslyš, tenhle příběh je v mé hlavě.
Já ho vytvářím...
já ho odůvodňuji, já ho přivedu na svět.
Uděláš, co se ti řekne.
Ano?
Když to neuděláš, skončíme...
a do zítřejšího rána si najdu deset hereček
ochotných ostříhat se dohola.
V šatně máš smlouvu. Je tam dostatek peněz.
Nebo možná se chceš vrátit ke Sněhurce v hračkářství.
Všichni na místa!
Točíme!
Počkejte.
Pane profesore!
Hledáte Aprilii?
Vím, kde je.
Točíme.
Do toho, stříhej.
Je po všem.
Pár let sis hrála na pravdu a pravou lásku.
Patříš mu.
Jsi jeho výtvor.
To je všechno.
Promiň.
Aprilie!
Lásko, co se tu stalo?
Lásko, co se stalo?
Nevysvětlují to jako někomu, kdo o tom nemá ani páru.
Předpokládají, že už o tom něco víš a jen potřebuješ trochu poradit.
Co je to?
SLADKÝ CHLÉB
Sladký chléb. Je výborný, lásko...
Ani v těch nejlepších restauracích se jim občas nepovede.
Ten tvůj je skvělý.
Vážně, je to nejlepší...
nepečený sladký chléb, jaký jsem jedl.
Na, dej si.
Vážně není dobrý.
Chceš dobrou zprávu?
- Ne. - No tak.
Mluvil jsem po telefonu s bytnou
a nebudeme rok platit nájem.
Nic jsem neudělal, vážně. Přísahám.
Nevím proč.
Co ty na to?
Není to skvělé?
Pojď sem.
Rozveselíme tě.
- Dan a Mona. - Zapomněla jsem!
Počkej.
To snad není možné.
- Ahoj, Dani. - Jak se vede?
Hele, chtěl jsem ti říct...
Haló?
Máma měla menší nehodu, prasklá trubka v koupelně,
šel jsem jí pomoct.
- Jsem u tvých dveří. - Už jsi tady.
Ano. Nemohl jsi zavolat dřív?
Nevadí, když přijmeme vaše pozvání a přijdeme k vám?
No dobře. Kdy?
Za deset minut.
- Budeme doma za deset minut. - Možná za 20?
- Za 20 ne. - Tak jo...
Uvidíme se za půl hodiny.
Ať o ně nepřijdete.
Neboj se. Postarala jsem se, aby neodešli.
Zaplatila jsem jim nájem na rok. Počkej, ne!
Teď já.
To se podívejme. Tam! Podívej!
KONEC
Mouka?
Chudí a krásní.
Překlad titulků: Petra Kabeláčová